A második
nagy jelentőségű lépés
a gravitációval kapcsolatban Albert Einstein
nevéhez fűződik, az általános
relativitáselmélet
geometriai képet ad a gravitációról
és ezzel együtt sikerült megmagyarázni a
gravitáció finomabb részleteit (ezek
közül a legismertebbek: a Merkur
bolygó lassú perihélium
elfordulása, az idő lelassulása gravitációs
térben
és az ezzel kapcsolatos gravitációs
vörös-eltolódás, a gravitációs
hullámok létezésének kimutatása).
Ami még hiányzik: a gravitáció
kvantumelmélete, illetve annak kísérleti
igazolása.
Mint minden nagy fizikai elméleti rendszert,
az általános
relativitáselméletet sem lehet lezártnak
tekinteni. A fizika nagy eredményeit
módosíthatják
az újabb elméleti és kísérleti
eredmények, a technikai fejlődés adta pontosabb
mérések. Amit azonban feltétlenül
kiemelendőnek tartok: Einstein ún. ekvivalencia
elvét. Ennek kísérleti
igazolását adta meg nagy pontossággal
Eötvös
Loránd. Az
ekvivalencia elv tudományosan megfogalmazva azt jelenti, hogy
minden
gravitációs
rendszer fizikailag teljesen ekvivalens egy hozzárendelhető
gyorsuló
rendszerrel és fordítva. Talán közismert a
gyorsuló lift példája, mely Einstein
„gondolatkísérlete” volt. Időközben a fizikusok az ekvivalencia
elvet kettéválasztották: a „gyenge” ekvivalencia
elv csak a mechanikai,
gravitációs
jelenségekre vonatkozik, az „erős” ekvivalencia elv viszont
minden
fizikai jelenségre. Az utóbbi részletesebben azt
jelenti, hogy mechanikai,
gravitációs, elektromágneses, kémiai,
biológiai, bármilyen… kísérlettel
sem lehet különbséget tenni a
gravitációs és a gyorsuló rendszerek
között.
Bodonyi
László kísérletei annyira megtetszettek,
hogy magam is elkezdtem
kísérletezni egy kis vidéki csendes
garázsban. Sikerült Bodonyi kísérleteit
maradéktalanul megismételni, korszerűbb
eszközökkel, elektronikus
méréstechnikával. Nem volt
célom a G pontosabb meghatározása, pedig ez
világszerte égető probléma mind a mai napig. A G
ugyanis az összes fizikai
állandó közül a
legkevésbé pontos.
Bodonyi gravitációs
ingája kezdetben nagy
fejtörést okozott, a hagyományos
számítások
ugyanis nem igazolták az inga jelentős mértékű
kitéréseit. Sokhetes tévutak és
töprengések
után rájöttem a probléma
megoldására. Bodonyi ingája ugyanis nem az ismert
„sztatikus”
gravitációt méri. A fizikai ingával
mérhető gravitáció ugyanis a
sebességfüggő dinamikus
gravitáció.
Sikerült megmutatni, hogy a fizikai inga a
gravitációs energiacsere mérésére
alkalmas eszköz. A Cavendish
inga, ezzel ellentétben, csak a gravitációs erőt
képes mérni. A fizikai ingával történő
gravitációs mérések a
gravitációs jelenségek teljesen új, eddig
ismeretlen, színesebb arcának megismerésére
vezettek.
>>
Gravitáció mérése fizikai
ingával. A dolgozat 1997-ben jelent meg a GÉP című
hazai folyóiratban.
Szerzők: Sarkadi Dezső
és Bodonyi László:
>> Összemérhető tömegű testek gravitációjának vizsgálata fizikai ingával
A cikk a
"Galilean Electrodynamics" nevű amerikai tudományos
folyóiratban jelent meg 2006-ban:
Gravity Between Commensurable
Masses, GED, Vol. 17, Special Issues 1, p. 11.
http://www.geocities.com/fhunman/gbcm.pdf
>> Az
új
gravitációs elmélet népszerűsítő
szinten:
>> Az
új
gravitációs elmélet alkalmazása a
Föld-Hold rendszerben:
>> Az
elmélet és tapasztalat ellentmondásairól:
Sarkadi Dezső
okleveles fizikus
Vélemények,
észrevételek:
dsarkadi@t-online.hu ; dsarkadi@freemail.hu